Resincronizare: CODYBOSS1969
Glasul pe care-l auziți nu este al meu...
este vocea minții mele.
Nu am mai vorbit de la șase ani.
Nimeni nu știe de ce. Nici măcar eu.
Tatăl meu spune că e un talent întunecat,
și ziua în care îmi voi pune în minte să nu mai respir va fi ultima.
Astăzi, m-a măritat cu un bărbat pe care nu l-am întîlnit încă.
Curînd, fiica mea și cu mine vom pleca în țara lui.
Soțul meu a spus că muțenia mea nu-l deranjază.
El a scris că, Dumnezeu iubește necuvîntătoarele de ce n-ar face-o și el!
E bine că are răbdarea lui Dumnezeu...
pentru că liniștea ne afectează pe toți pînă la urmă.
Ciudat e că nu mă consider tăcută.
Asta din cauza pianului.
Îmi va lipsi pe durata călătoriei.
Ia-o de mînă, haide.
Ești cu mine.
O duc eu pe domnișoara.
Ia-o înainte.
Stația Paddington.
Aici, dragă!
Așa, băieți, descheiați-vă.
Pișați-vă ca motanii.
Isuse, ce fel de cufăr e ăsta?
Cristoase, e greu!
Lasă-le la urmă. Asta și vor.
Da, părăsește-le și vor fi linșate?
Drumul e greu. Vor putea oare să ajungă pînă aici pe vremea asta.
Ai cu ce să-ți faci adăpost?
A spus, "Mulțumesc."
N-ar vrea să vină cu noi la Nelson?
Preferă să fie fiartă de vie de băștinași decăt să mai urce în barca ta.
Ai noroc că nu te pocnesc peste clanță, domnișoară!
Al naibii noroc!
Suntem gata, domnule.
Mamă, fii atentă!
Găinile! Sunt bine? Aici.
Pivește, sunt o molie uriașă.
Se va aprinde?
Și vîntul spuse, "Îți mai amintești cum ne jucam?"
Apoi vîntul o luă de mînă și îi spuse, "Vino, vino cu mine."
Dar ea refuză.
Mamă. M-am gîndit.
N-am să-i spun tată. Nu-i voi spune nimic.
Nici măcar n-am să-l privesc.
Ne oprim?
Să ne oprim?
Trebuie să mergem.
Doamnă McGrath? Alisdair Stewart.
Am adus oameni să-ți transportăm lucrurile.
Ce palidă e - precum îngerii.
Văd că ai multe lăzi. Aș vrea să știu ce e în fiecare...
Poți să mă auzi?
Ei bine, e bine. Da, e bine.
Ce-i în asta?
Ești scundă. Nu m-am gîndit că ești scundă.
Și în asta? E foarte mare.
-Ce e în ea, un cadru de pat? -E pianul mamei.
Spune-le să care cîte doi. Ia toate lăzile, masa și...
cuferele.
Ce crezi?
Pare obosită.
E nedezvoltată, cam asta ar fi.
Și lada cea mare?
Nu, nu. Doar cuferele și lăzile, așa cum v-am spus.
-Nu, nu-l putem lua acum. -Trebuie. Ea îl vrea.
Și eu. Dar suntem prea puțini ca să-l putem căra.
E prea greu!
Poftim, vrei să spui că n-ai nevoie de sculele de bucătărie și de haine?
Nu putem lăsa pianul!
Hai să nu mai continuăm discuția. Sunt mulțumit că ai ajuns cu bine.
Mama întreabă dacă se pot întoarce să-l ia?
Pot să-mi cer scuze pentru întîrziere...
După ce au luat celelalte lucruri.
Moș "Coaie Uscate" devine irascibil.
Îți sugerez să fi pregătită pentru o călătorie dificilă.
Mărăcinii îți vor sfîșia hainele, și noroiul e adînc pe alocuri.
Ce naiba fac? N-avem timp penru asta. Baines!
Ce s-a întîmplat? De ce s-au oprit?
E drumul spre cimitir. E tabu.
Vor doar mai mulți bani. Încearcă să tragă de timp.
Nu.
Nu, știu alt drum pe lîngă cimitir.
Septimus, dă-ți-o jos!
Dezbrac-o!
Ai grijă la picioare!
-Septimus! Te rog oprește-te! -Oprește-te!
-Oprește-te, te rog! O s-o sfîșii! -I-ai rupt agățătoarea.
Septimus, oprește-te acum!
O vei sfîșia. Ai grijă.
Lasă brațul.
Dacă nu veți avea o ceremonie,
măcar să aveți o fotografie.
Dantela e cea mai fragilă.
Tatăl meu era un celebru compozitor german.
S-au întîlnit pe vremea cînd mama cînta la Opera din Luxemburg.
De ce?
Vreau să apar și eu în fotografie.
Lăsăm husele aici?
Nu, nu. Doar țin scaunele uscate.
Scîndurile au devenit unsuroase.
Așează-te pe scaun.
Dă prelata jos.
Îmi pare rău că plouă. Nu avem suficientă lumină înăuntru.
-Umbrela pe partea asta? -Pe cealaltă!
Poți să iei asta, te rog?
Și stați...
nemișcați.
Și unde s-au căsătorit?
Într-o pădure cu zîne și domnișoare de onoare...
fiecare ținînd de mînă cîte un elf.
Nu, mint. Într-o biserică de țară în munți.
-Care munți? -Pirinei.
N-am fost niciodată acolo.
Mama cînta în limba germană, și ecoul vocii ei răsuna peste vale.
-Înainte de accident. -Și ce s-a întîmplat?
Mama și cu tata cîntau în pădure și a izbucnit o furtună.
Cîntecul era atît de pasional încît
nu s-au oprit cînd ploaia a început.
Vocile lor se ridicau la ultimele acorduri ale duetului, cînd un trăsnet...
l-a lovit pe tata, și s-a aprins ca o torță.
Și așa cum tatăl meu a fost lovit de moarte...
așa mama a fost lovită de muțenie. Nu a mai rostit nici un cuvînt.
Oh, dragă!
Nici un cuvînt?
Din cauza șocului. Da.
Așa a fost. Groaznic.
Groaznic.
Groaznic, groaznic.
Îmi pare rău.
Trebuie să plec cîteva zile.
Mă interesează niște pămînt în Maori pe care am să-l cumpăr avantajos.
Sper că-ți vei petrece timpul acomodîndu-te pe aici. Și poate...
cumva...
..vom reuși s-o luăm de la capăt.
Bine?
Nu știu să citesc.
Te rugăm du-ne înapoi pe plajă, unde am debarcat.
Îmi pare rău. Nu pot face așa ceva.
Nu am timp.
La revedere.
Nu te pot duce acolo.
Nu pot.
Mamă! Mamă, privește-mă! Privește!
Mamă! Mamă!
-Salut. -Salut.
Nu-ți mai împletești părul. Bine. Nu arăta prea bine.
Capetele vor ieși prin tăieturi.
Arată-i, Nessie.
Reverendul va folosi sînge adevărat. Va fi foarte dramatic.
-Foarte dramatic. -Ceai!
Morag...
Ce ai crede despre cineva care
ar cînta la masa din bucătărie?
Ca și cum ar fi un pian.
Ca și cum ar fi un pian?
Ciudat, nu-i așa? Vreau să spun că, nu-i un pian.
Nu scoate nici un sunet.
Biscuiți!
Nici un sunet.
Știam că e mută dar acum mă gîndesc că...
poate e ceva mai mult. Mă întreb dacă e întreagă la cap.
-Nici un sunet? -Nu. E doar o masă.
A fost foarte violentă cu tivul. A sfîșiat o bucată din dantela juponului.
Am văzut-o. Jur că și-a folosit dinții și și-a șters picioarele cu ea.
Nu s-a întîmplat nimic pînă acum. Îmi fac doar griji, atit.
Da.
Da, desigur. Griji.
Tăcerea are meritele sale.
Desigur. Cotton?
Cu timpul, sunt sigur că va deveni mai afectuasă.
Nu-i nimic mai simplu decît să îndrăgești un animal. Și ele sunt tăcute.
Ce crezi despre cei 80 de acri de dincolo de pîrîu?
N-am bani. La ce te gîndești?
Aș vrea să facem un schimb.
-Pentru ce? -Pentru pian.
Pianul de pe plajă?
-Nu-i mlăștinos, nu-i așa? -Nu.
Iubitor de muzică. Nu m-am gîndit. Talente ascunse, George!
Am nevoie de lecții. Nu îmi e de folos fără ele.
Da, cred că ai nevoie.
Ada poate cînta. Într-o scrisoare scria că știe să cînte foarte bine la pian.
Cîntă de la cinci sau șase ani.
Pe ce?
Pe...pianul tău. Ăsta-i schimbul.
Ce spune?
E pianul ei și n-o să-l lase să îl atingă!
E analfabet! E ignorant!
El vrea să se instruiască, și tu vei avea ocazia să cînți.
Învață-l cum să-l folosească!
Nu poți continua așa!
Suntem o familie acum. Toți facem sacrificii și așa vei face și tu!
Îl vei învăța, și mai vedem!
Un Broadwood!
Un instrument extraordinar!
N-am văzut nici unul pe aici,
nici în New South Wales unde am acordat 200.
Și ei își iubesc pianele.
Parfum?
Și sare, desigur.
Mama spune că nu poate să te învețe să cînți la pian
cu el dezacordat.
Deci, voi face game.
Sper că te-ai curățat pe mîini.
E acordat.
Îl învățam!
Mama ar dori să asculte ce știi să cînți.
Prefer să nu cînt.
Vreau să ascult, și să învăț în felul acesta.
Oricine trebuie să exerseze.
Eu vreau doar să ascult.
Adorabil.
Ți-am povestit despre tatăl tău de multe ori.
Dar mai povestește-mi.
A fost profesorul tău?
Cum vorbeai cu el?
Nu aveam nevoie să îi vorbesc.
Puteam să-i citesc gîndurile ca și cum ar fi fost scrise pe hîrtie.
Și ce s-a întîmplat? De ce nu te-ai măritat?
S-a speriat și a încetat să mai asculte.
Să te sărut înainte de culcare?
Ieși! Îți trebuie o baie!
Afară! Cîine rău!
Mișcă! Ieși!
Cîine rău!
Ada, așteaptă. Așteaptă.
Știi să te tocmești?
Ar fi o cale prin care l-ai putea recupera.
Îl vrei înapoi?
Vezi tu...
vreau să facem o înțelegere.
Sunt unele lucruri pe care...
aș vrea să le fac în timp ce tu cînți.
Dacă mă lași, îl poți răscumpăra.
Ce zici? O vizită pentru fiecare clapă.
Rochia ta?
Fusta?
Pentru cele negre?
E mult mai puțin. Jumătate.
Bine, bine. Atunci pentru clapele negre.
Bietul băiat!
Ce persoană îngrozitoare te-a scos în ploaie
și te-a alungat cu bățul?
Băiete?
Îți va fi bine cu mine.
Foarfeca.
Mulțumesc.
Nessie! Lasă aia, vino și întinde mîna.
Oh, nu. Ia-l pe domnul Stewart.
Nessie, te rog!
Bine, Mary, vino. Ia loc.
-Haide, fato. -Bine, atunci!
Ia loc. Întinde mîna.
Acum.
Nu, nu. Întinde mîna. Aici.
Acum.
Privește, privește! Ești atacată.
Iată.
Cu sînge, va fi un trucaj foarte bun!
Aici, Flynn!
Flynn, Flynn, Flynn!
Flynn, Flynn! Băiat rău!
Băiat rău!
Flynn, vrei să dai de necaz?
Flynn? Flynn!
Doresc să vorbesc cu mama.
Nu vreau să stau afară. Vreau să privesc.
Nu, calmează-te și joacă-te afară.
Voi fi liniștită!
E foarte timid, e începător.
Nu-l voi privi!
-Ai grijă. -Grijă.
Nu prea cred că trebuie să îți dau una, dar oricum poftim.
Să nu întîrzii.
Sunt trecute două ore, tu însoțești o actriță,
și de aceea vei veni mai devreme.
Așteaptă!
Cum merg lecțiile?
Se descurcă, nu-i așa?
Pare mai liniștită. E mai afectuoasă?
E bine. Încet, încet.
Ridică-ți fusta.
Mai sus.
Mai sus!
Ridic-o mai sus.
Ai nevoie de o nevastă la ce-i bun să o ai...
...bleagă între picioare pentru restul vieții.
Nu-ți fă griji, Peini.
-Te salvez eu. -Am o soție.
O salvez și pe ea!
Gura! Ai boașe degeaba.
Și tu știi.
-Unde-i nevasta ta? -Nevasta mea?
Are viața ei, în Anglia.
Probabil că e urîtă, de ai fugit.
Îți trebuie altă nevastă.
Asemenea comoară nu trebuie să-ți doarmă pe burtă noaptea.
Desfă-ți rochia.
Vreau să-ți văd brațele.
Cîntă.
Două clape.
"Voi fi foarte atentă la repetiții
"din cauză că locuiesc prea departe ca să vin des."
Ce semn reprezintă cuvîntul "repetiție"?
Nu-mi pot imagina o soartă mai crudă decît să fii mut.
Să fii surd.
Da. Surd? Groaznic!
Mama spune că majoritatea oamenilor vorbesc prostii
și nu merită să-i asculți.
Ei bine, e o părere cam dură.
Da. Nu-i sfîntă.
Rîurile și cimitirul străbunilor noștrii...
...se găsesc pe aceste pămînturi.
Baines, spune-i asta.
Ce spun? Vînd?
Spui să ne vindem osemintele străbunilor?
Le ofer pături pentru jumătate din pămînt.
Niciodată! Nu pot fi prețuite.
Douăsprezece.
Oferă-le arme, Baines.
La ce le trebuie pămîntul?
Nu îl cultivă. Nu fac nimic.
Vreau să spun, cum de știu că este al lor?
Cred că de-acum o pot șterge, așa cum am hotărît.
Da, de ce nu?
Ei bine, Ada spune că te descurci cu pianul.
Mi-ar face plăcere să vin să te aud cîntînd.
-Ce cînți? -Nimic încă.
Nu?
Ada, patru clape.
De ce cinci? Vreau să ne întindem în pat.
Bine, bine - cinci.
Întîrziem!
Dacă nu te-ai rujat, treci la rînd după Rose.
-Ai fost la spălător? -Da!
Nu se aleargă pe scenă!
Mai aduc scaune!
Nu atinge sîngele!
Ia te uită cine-i aici, domnul Baines, amatorul de muzică!
Ce ai să cînți pentru noi astă seară? "Sclipește, sclipește"?
Ce ai spune de un mic clinchet?
Ai vrea să întorci paginile pentru Nessie? Cîntă pentru copii.
Sunt costumată.
Sunt foarte mulțumită că ai urcat pianul.
Unde-i cîntecul ăla?
George, ce zici de "Mary avea un mielușel"?
Sau o polkă? Haide, ce va fi?
Neghiobi.
Hai, George. Vino mai aproape.
Doamnelor și domnilor, luați loc, vă rog.
Începem imediat.
Și așa tînăra fecioară trecu prin fața fiecăreia
dintre nevestele dispărute ale lui Barbă Albastră...
Capetele lor încă mai sîngerau,
ochii încă le mai lăcrimau!
Nu te grăbi!
Cine vine?
Am venit mai devreme acasă, dragă!
Unde ești?
Soțul!
-Ce surpriză! -Da, nevastă!
O surpriză, într-adevăr!
-Deci acum îmi știi secretul! -Nu! Nu!
Tu, cea mai tînără...
și cea mai dulce...
..dintre soțiile mele...
- Nu! -..trebuie să te pregătești...
să mori!
Nu! Nu! Așteaptă!
N-am să aștept!
Descoperă-ți gîtul!
Lașule - mușcă-mi bastonul.
Să te văd cum o să-l simți peste fund.
Destul! Destul! Vino înapoi.
Doresc să vă prezint. Aceasta e doamna Williams,
aceasta e doamna Parsons, doamna Reid, domnișoara Palmer,
și aceasta e domnișoara Kerr.
Foarte...foarte drăguț.
Fă ce vrei.
Cîntă ce-ți place.
Vreau să stăm culcați împreună, dezbrăcați.
Cîte clape ar însemna asta?
Da. Zece clape.
Ce spune ceasul, domnișoară Tewart?
Să nu mai faci asta niciodată. Niciodată, nicăieri.
M-ai făcut de rușine! Ai făcut de rușine copacii ăștia!
Știu de ce domnul Baines nu poate cînta la pian.
Ți-a scăpat locul asta.
Nu-l lasă niciodată să cînte. Cîntă doar ce vrea ea.
Cîteodată nu cîntă nimic.
Cînd e următoarea lecție?
Mîine.
Îți returnez pianul.
Mi-a ajuns.
Înțelegerea asta
face din tine o tîrfă și pe mine mă face nefericit.
Vreau să ții la mine,
dar nu poți.
E al tău. Pleacă.
Dă-i drumul, pleacă.
Oprește-te!
Nu-i al tău. Ce faci cu pianul?
Ni l-a dat.
Lasă-l jos. Lasă-l jos!
Ești șireată. Te-am ghicit.
N-am să-mi pierd pămîntul așa. Așteaptă-mă!
George nu vrea să vadă pe nimeni. Îi e rău.
Ai cu tine tutun pentru Hira?
Nu.
Baines.
Baines... Baines, uite.
Nu cred că ar trebui să renunți la pian.
Am să mă asigur că-ți vor fi returnate. Partiturile și restul.
Nu vreau să învăț.
-Nu vrei să înveți? -Nu.
Dar tîrgul nostru...
Nu-mi pot permite pianul dacă te gîndești că am să-l plătesc.
Nu, fără plată. Îl dau înapoi.
Nu sunt sigur că îl vreau.
Soției tale i-l dau.
Înțeleg.
Ei bine... sper că va aprecia gestul.
Bagă-ți nasturii în fund. Nu suntem copii.
E tot ce am.
Aduceți-l înapoi!
E bine?
De ce nu cînți ceva?
Ce să cînt?
Cîntă o gigă.
-Știu vreo gigă? -Cîntă un cîntec atunci.
De ce nu vrea să cînte? I l-am adus înapoi, și se foiește de colo colo.
Cîntă în continuare.
Așteaptă! Așteaptă!
Întoarce-te. Să nu îndrăznești să mă urmărești!
De ce nu pot?
Du-te și-ți fă lecțiile.
N-am să exersez și nu-mi pasă!
S-o ia naiba! Prăpădita!
Nenorocită...prăpădită!
Să cadă cu fața-n jos în nămol încins!
Lasă un cîine turbat să o muște pînă sîngerează!
-Unde s-a dus mama ta? -La naiba!
Ce te aduce?
Ai uitat ceva?
N-am găsit nimic.
El știe?
Pianul n-a avut de suferit?
A ajuns în siguranță?
Vrei să te așezi?
Eu o să mă așez.
Ada...
Ada.
Sunt nefericit...
din cauză că...te doresc...
din cauză că mintea mea s-a fixat pe tine și nu mă pot gîndi la nimic altceva.
De asta sufăr.
Eu...
sunt bolnav de dor.
Nu mănînc. Nu dorm.
Așa că, dacă vii fără să simți ceva pentru mine...
atunci pleacă.
Du-te.
Ieși.
Pleacă!
Poftim?
Șoptește-o.
Acum că pleci mă simt mizerabil.
De ce?
Ada, trebuie să știu ce vei face? Vei mai veni?
Așteaptă...
Nu știu la ce te gîndești.
Asta înseamnă ceva pentru tine?
Deja mi-e dor de tine.
Ada...
mă iubești?
Vino mîine. Dacă ești hotărîtă, vino mîine.
Mamă, stai locului!
Mamă! Mamă!
Cîntă la pianul tău!
Aici, tată.
N-ar fi trebuit să te duci acolo.
Nu-mi place nici mie, nici tatei.
Putem juca cărți dacă vrei.
E adormită. Privește.
Într-o noapte a fost găsită în drum spre Londra.
Bunicul spunea că picioarele îi erau atît de rănite,
încît n-a putut merge timp de o săptămînă.
Ada.
Alisdair, e din cauza piesei noastre?
Te-au agresat băștinașii?
Trebuie să-ți spun că n-ai făcut bine.
Ai pus zăvorul pe afară.
Acum cînd închizi ușa,
băștinașii te vor încuia înăuntru.
Cu zăvorul pe partea aia, ești prins în capcană.
În capcană.
George Baines a fost copleșit. Nu-i de mirare că pleacă.
S-a legat prea mult de băștinași.
-Sunt mîndrii precum regii... -...dar fără maniere!
E tulburat. De parcă i-ar fi făcut vrăji.
-În două trei zile va pleca. -Deci Baines își face bagajele?
N-are nici un bagaj făcut, dar pleacă. Și nu e un lucru rău.
Nessie ținea la el.
Am plîns.
Oprește-te! Oprește!
OPREȘTE!
Sunt îngrozită de drumul de întoarcere.
Trebuie să plecăm pe lumină. Vom fi în siguranță?
Da, dacă plecați acum.
Nessie, ține asta.
Mă gîndesc la pian.
Nu cîntă ca noi, Nessie. Sus! Sus!
Nu. E o ființă stranie. Și interpretarea ei e ciudată...
ca o stare indusă.
Sus!
Interpretarea ta e sinceră și deschisă și asta e ceea ce-mi place.
Să ai un sunet sinistru în tine nu e prea plăcut.
Ce-i asta?
E un porumbel.
Vreau să te ating. De ce nu te pot atinge?
Nu mă placi?
Haide, Lucky! Cine-mi va fi prieten? Vin să te iau!
Trebuie... să mergem mai departe.
M-am decis să...
am încredere că vei sta aici.
Nu te vezi cu Baines?
Bine.
Poate cu timpul... vei ajunge să mă placi.
Dragă George, inima mea îți aparține. Ada McGrath
Am spus, nu te mai plînge. Liniște.
Poți să stai goală pînă-ți termin de spălat rufele.
Nu-mi pasă dacă ți-e frig. Liniște!
Du-i asta lui Baines. Îi aparține.
Nu, nu trebuie să-l vizităm.
Du-i-o!
Ce-i?!
Fă-o.
Nu-i drept, domnule Tewart.
Nu-i drept.
Mi-a spus mama să-i dau asta domnului Baines.
M-am gîndit că nu ar fi potrivit să fac așa ceva.
-Să-l deschid? -Nu. Dă-mi-l.
Și-a pierdut glasul, nu poate cînta.
De ce? Am avut încredere în tine!
AM AVUT ÎNCREDERE ÎN TINE! MĂ AUZI?!
De ce mă obligi să-ți fac rău?!
Am fi putut fi fericiți.
MĂ ÎNFURII! VORBEȘTE!
M-AI MINȚIT!
VORBEȘTE! SAU, VEI RĂSPUNDE PENTRU ASTA!
ÎL IUBEȘTI?!
-PE EL ÎL IUBEȘTI?! -A SPUS...NU!
MAMĂ!
Mamă!
Dă-i asta lui Baines.
Spune-i că dacă o mai vede vreodată, îi mai tai unul..
și încă unul și încă unul...
-Mama! -FUGI!
Ce s-a întîmplat?
Încet, încet!
Ce s-a întîmplat?
Dacă o s-o mai vezi, o va ciopîrți!
Ce s-a întîmplat? Spune-mi.
SPUNE-MI!
Unde-i?
Potolește-te! Unde-i?!
A CIOPÎRȚIT-O!
Ce i-a spus? Ce i-a spus?
E doar o copilă.
-Am să-i fărîm țeasta! -NU! NU! NU!
O s-o taie!
Ai întins coarda prea tare. Nu-i poți transmite dragostea ta.
Doar...doar cînd mă gîndesc, mă înfurii.
Voiam să te iubesc.
Ți-am tăiat aripa, atît.
Ai febră? Draga mea pasăre.
Te simți mai bine?
Poftim?
Uită-te la tine.
Figura ta.
Am figura ta în minte, o urăsc.
Dar acum sunt aici și te văd
Nu-i nimic.
Ai semnele tale. Mă privești cu ochii aia.
Te temi de mine.
Ridică-te.
Baines,
ți-a vorbit Ada vreodată?
Vrei să zici în semne?
Nu. Cuvinte.
Ai auzit vreodată cuvinte?
Nu. Nu cuvinte.
N-ai auzit niciodată cuvinte?
Am auzit-o aici. I-am auzit vocea. În mintea mea.
Buzele nu articulau cuvintele.
Dar, totuși, cu cît o ascultam mai atent... cu atît o auzeam mai clar.
Ai greșit cînd ai pedepsit-o. A fost vina mea.
A spus...
"Mă tem de voința mea,
"de ce ar putea face. E atît de stranie și puternică."
A spus...
"Trebuie să plec. Lasă-mă să plec.
"Lasă-l pe Baines să mă ducă de aici. Lasă-l să încerce să mă salveze."
Doresc ca ea să plece. Doresc ca tu să pleci.
Vreau să mă trezesc...
și să descopăr că...
totul a fost un vis. Asta-mi doresc.
Ce șoc.
E prea greu. O să răstoarne canoea.
Pianul e bine, este echilibrat.
Doar un nebun l-ar lua.
Nu. Are nevoie de el. Trebuie să-l aibă.
-Ce-a spus? -Să aruncați pianul peste bord.
E sigur. Se descurcă.
Nu-l vrea. Spune că e distrus!
Aici e clapa. Am s-o repar.
Are dreptate. E un sicriu. Lasă marea să-l îngroape.
Te rog, Ada. Ada!
O să-l regreți. E pianul tău, vreau să-l păstrezi.
-Nu-l dorește! -Stai jos!
-Aruncă-l! -Opriți!
Bine, îl vom arunca.
Desface-ți frînghiile.
Ce moarte.
Ce șansă.
Ce surpriză!
Voința mea a ales viața.
Totuși, m-a speriat, și pe cei din jurul meu.
Acum predau pianul în Nelson.
George mi-a făcut o falangă de metal.
Sunt cidățenia orașului, lucru care mă mulțumește.
Învăț să vorbesc.
Vocea îmi sună atît de rău, încît mă simt rușinată.
Exersez doar cînd sunt singură și doar pe întuneric.
Noaptea mă gîndesc la pianul meu de pe fundul oceanului
și cîteodată mă văd plutind deasupra lui.
Acolo jos, totul e atit de nemișcat și liniștit, mă îndeamnă la somn.
E ca un cîntec de leagăn ciudat, și așa e...
...e al meu.
"E liniște acolo unde nu e nici un sunet
"E liniște acolo unde nici un sunet nu poate exista
"În mormîntul rece, în marea cea adîncă."
Resincronizare: CODYBOSS1969